NETFLIX PREZINTĂ
Dacă vă plac poveștile despre familii unite
și pline de iubire, la bine și la greu,
fericite până la adânci bătrâneți...
acesta nu e un film pentru voi, bine?
Acesta e orașul meu.
Le-am văzut pe toate.
Priviți-i... Oameni anoști, trăindu-și viețile anoste.
Nu-i condamn.
Ba da, de fapt.
I-am spionat de la multe ferestre.
Am văzut familii fericite,
familii înțelegătoare, familii funcționale…
Dar cele mai bune povești sunt dincolo de ferestrele unde nu se uită nimeni.
Mai jos.
Acolo sunt. Ascunși.
Eu sunt naratorul, apropo…
Sunt un motan.
Hai, reveniți-vă!
Familia asta e ceva mai ciudată.
Se ascunde de lumea modernă
într-o casă de modă veche.
Vă arăt împrejurimile. Fantastic loc de vânat șoareci!
Când spun de modă veche, vreau să spun veche de tot.
O familie recunoscută pentru tradiție, invenții, creativitate și curaj.
Dar faima ei a decăzut odată cu falnicele bărbi din familie,
de la o generație
la altă generație
și la altă generație...
Până la aceasta.
Ador să fiu Willoughby cu tine.
Drăgălașul meu, sunt atât de fericită!
Să avansăm câteva luni,
când această căsătorie perfectă a produs...
știți voi ce.
- Ce e aia? - Vai de mine!
Eu sunt tatăl tău,
iar femeia adorabilă pe care ai insultat-o cu nașterea ta grosolană e Mama.
Dacă ai nevoie de dragoste,
caut-o în altă parte, te implor!
Mulțumesc.
Tu ești Tim…
și ești un Willoughby.
O zi bună, domnule!
Părinții lui iubăreți nu mai aveau resurse pentru Tim.
I-au dat doar numele.
Will-ough-by
Ah... și niște frați.
O soră pe nume Jane…
Te vor auzi părinții.
...și doi frați gemeni, ambii pe nume Barnaby. Sunt înfiorători.
- Mersi, Barnaby. - Cu plăcere, Barnaby.
- De ce ne uităm la peretele ăsta? - Fiindcă noi suntem Willoughby.
Familia Willoughby era destul de stranie. Dar erau și lucruri bune.
De exemplu, ei mâncau împreună la fiecare masă.
Ei, adică ăștia doi.
- Îți place picant, nu? - Nu doar că-mi place,
ci mă înfierbântă!
Dar uitau să împartă cu copiii.
Nu prevăd să rămână resturi.
Mi-e atât de foame încât îmi vine să-mi mănânc limba!
- Și mie. - Și mie.
- Și nouă. - Și nouă.
Ce-ar fi să costumăm un Barnaby în mâncare...
- Groaznică idee! - Oribilă.
Nu, Jane.
- Dar ce-ar fi să mă duc.. - Niciun „ce-ar fi”!
- Da. - Fără „ce-ar fi”.
Știu că ți-e foame, dar niciun Willoughby nu cerșește mâncare.
Așteptăm.
Ne dați de mâncare?
- Mâncare? - Mâncarea de azi am mâncat-o noi.
Voi mâncați mâncarea de ieri.
Dar toată mâncarea de ieri ați mâncat-o ieri,
așa că nu mai e mâncare pentru...
Jane!
Numele meu e Mama. Cine e Jane?
Îți spui astfel mamei tale și te aștepți să te hrănim?
- Nu! - Nu?
Adică… da, Mama. Nu face asta!
- Să nu fac? - Nu-i spune mamei tale ce să nu facă!
Ce?
Egoistule!
- Ai mâncat tot. - Ba nu.
Tată, o să mor de foame.
E fata aia!
- Ea i-a adus pe cei mici. - Sunt înfiorători.
- Bună, mami! - Bună, mami!
Ce caută aici?
- Nimic. - Pa, mami!
- Nu fac decât să... - Flămânzească!
Acești copii cer mereu câte ceva.
- E în regulă. - Gemenilor le-ar mai trebui un pulover.
- Jane! - Unu e bun.
- Vrem unu. - Barnaby!
- Vreți două. - Nu mai vorbi!
- Mă cuprinde agitația! - Groaznic!
M-am agitat toată!
- Îngrozitor! - Nu pot împleti!
- E numai vina ta! - Vina mea? Ce?
Fiule, insiști să ne deranjezi cu nevoile tale copilărești.
La beciul cu cărbuni!
Bună ziua, domnule!
Bietul Timothy...
Mizerabil loc pentru un copil plăpând în pantaloni scurți, nu?
Uneori, îmi doresc să nu fiu un Willoughby.
Eram figuri de seamă.
Eram soldați și oameni de știință,
regi și filozofi,
exploratori și aviatori,
artiști și poeți. Am urcat unde nu se putea urca.
Și mâncam mereu împreună, la mese, ca o familie.
Și fiecare Willoughby avea mustață,
chiar și femeile.
Am putea fi grozavi din nou.
Ba nu...
chiar vom fi!
În pofida sorții potrivnice,
copiii familiei Willoughby încă erau hotărâți…
- Bravo, Barnaby! - Bravo și ție, Barnaby!
La revedere, dirijabil!
...inventivi...
și încrezători.
Dincolo de fereastră
Și peste gardul viu
- Urmând curcubeul... - Liniște!
Nu pot împleti!
Către un vis împlinit
Nu poate împleti!
Voi fi liberă
Dacă greșește un ochi!
Mă ia cu leșin!
Dulce Mamă...
Să recunoaștem, familia Willoughby nu e grozavă
și se pare că nu va fi niciodată.
Dacă nu e ajutată.
Poate din cauza nopții furtunoase și întunecoase
sau poate am spionat pe la prea multe ferestre,
dar povestea asta m-a mișcat.
Știu, naratorul nu trebuie să se implice, dar le dau un mic imbold.
Un oportun și pisicesc...
- E ceva afară. - Sigur e ceva afară.
- Jane. - E ceva afară.
Ăsta e un urlet de bestie.
Ce mister!
Parcă am fi într-o carte. Haideți, Barnaby!
- Urâtă carte! - Înfricoșătoare.
Încă sunt treji.
Dansează pentru tăticul!
Ce fel de bestie credeți că urlă așa?
Mi-e frică. Vouă vă e frică, Barnaby?
- Mie mi-e frică. - Poate că n-ar trebui să...
Vă amintiți cartea despre bestii cu desene cu colți și gheare
și mormane de copii pe jumătate mâncați?
- Nu. - Nu mai vorbi!
- Era mult sânge, nu-i așa? - Sângele e rău.
- O să văd dacă e periculos. - Nu.
Iar dacă e, fugiți. În direcții diferite și în zigzaguri, bine?
- Ca să mănânce doar pe unul din voi. - Ce simt acum?
- Frică. - Categoric, frică.
Nu uitați, gemenilor. În zigzag!
- Zigzag. - Zigzag.
Stați acolo, Barnaby!
Știu la ce vă gândiți,
fiindcă mă gândesc la același lucru.
Ce e în cutie?
Și o putem goli ca să mă lăfăi în ea?
Bună, bestie! Eu sunt Jane.
Sper că ești o bestie amabilă, noi suntem amabili.
Te rog, nu ne desfigura!
Tată, ador mirosul firelor proaspete dimineața.
Părinții deja s-au trezit? Groaznic!
Fac fire atât de bune din părul mustății tale!
Fă-o!
- Cum să trec... - Continuă.
Eu împletesc, tu-mi dai materialul. E simplu.
Tabloul ăla a fost acolo...
Vrei ca Mama să aibă fire din belșug, nu-i așa?
Trebuie. Îți plac puloverele.
Ce frumos!
Așa.
Jane?
Gemenilor?
Mare Unchi Edmond!
O să te audă!
Trebuie să păstrăm liniștea cât timp părinții...
Tim!
- Haide, bestie! - Jane! Ce faci...
- Acolo. - Prinde-o!
- Haide! - Prinde-o!
Iar ai adoptat un raton?
Nu.
Dar e ceva acolo!
E mai degrabă „ceva” sau „cineva”?
- Prinde-o! - Ce e aia?
Un bebeluș?
- Nu mai bocăniți! - Nu pot împleti!
De unde ai chestia asta?
Am găsit-o afară, într-o cutie.
E orfană.
- Miroase a orfană. - Arată ca una.
- Are cutie, ca orfanii. - Orfană
- Găsită-n cutie, te primim cu bucurie. - Ce cânți?
- În casa... - Ne descotorosim de ea acum!
- Dă-mi-o! - Nu.
Jane, știi că părinții noștri urăsc copiii,
iar bebelușii sunt cei mai puerili copii.
O iubesc și nimeni nu mi-o va lua.
- Barnaby, aduceți-mi-o! - Da, Tim.
- Barnaby, dați-mi orfana înapoi! - Bine, Jane.
Barnaby, chestia!
- Scuze, Tim. - Barnaby,
- ...orfana! - Da, Jane.
- Barnaby! - Da.
- Barnaby! - Barnaby!
- Barnaby, orfana? - Barnaby, orfana?
- A scăpat. - E iute.
Poftim?
Bestia a scăpat!
Nu!
- Ce e? - Un bebeluș.
Iarăși?
- De ce se tot întâmplă asta, Mamă? - Părinți!
Ați văzut... Mă ocup eu.
Rămâi acolo și nu face un pas de bebeluș!
Luați-o de pe mine!
- Copil prăjit. - Nu!
- Ghemele mamei ard. - Nu!
Da!
Mi-a ars ghemele!
Nu!
Barnaby, prindeți-o!
Nu!
Te-am prins, poznașo!
- Nici măcar nu e un Willoughby. - Chestia asta e a voastră?
- Nu. - Ce? Nu, eu...
Ne mănânci mâncarea, dormi la cărbuni
și acum te aștepți să mai creștem un copil?
- Mereu face asta. - Ce? Ba nu.
Am încercat tot ce se putea.
- L-am ignorat. - La cărbuni.
- L-am neglijat. - La cărbuni.
- N-am fost eu. - Nu ne-am jucat cu el.
La cărbuni! Și zici că merge așa.
Da' de unde? Nimic nu merge.
Nu pot împleti!
Dulce Mamă...
- Copii. - Aș vrea să-i putem da afară pe toți.
- Am decis să vă dau afară pe toți! - Așa, Tată!
Dar e casa mea...
Nu vă întoarceți până nu dispare chestia aia!
- Sunteți... - Fă-o!
- ...pedepsiți! - Așa, da!
- E numai vina ta. - Poftim?
E vina lor. Noi ar trebui să-i dăm afară.
Cum vom recâștiga onoarea familiei Willoughby,
dacă nu locuim în casa familiei Willoughby?
- Trebuie să ne descotorosim de ea. - Tim, nu!
Calvarul s-a încheiat.
Să ne întoarcem acasă!
Stai, cum?
Tim, are nevoie de o casă.
Dacă n-o ajutăm, suntem la fel de josnici ca părinții noștri,
care pătează reputația numelui Willoughby.
L-au pătat incredibil de mult.
Știu unde putem găsi casa perfectă.
- După mine! - Venim!
- Bună! Afară! - Afară?
Dar n-am fost niciodată…
Cred că e greu să pleci de acasă pentru prima dată.
Deși eu aveam șase zile când am plecat.
Ai mei n-au făcut decât să-mi lingă ochii ca să-i deschid și salutare!
Se va descurca el... în mare.
Jane! Unde mergem?
- La capătul curcubeului. - Capătul curcubeului?
E departe?
Nu e departe. Nu-i așa, prietenă orfană?
Așteaptă.
Traversează.
Barnaby!
Mă scuzați. Faceți loc!
- Scuze. - Mă scuzați!
Jane! Ce de oameni!
Pe aici!
Așteaptă-mă!
Da! Aici.
Jane, am pipi în pantofi.
Ne apropiem?
Aproape am ajuns.
Asta-i zona dubioasă a orașului.
Autodidact.
Ia te uită!
Nu e minunat?
Casa perfectă.
De obicei, în poveștile de modă veche, curcubeul are o comoară la capăt, nu?
Acesta nu are.
„Trecerea interzisă”?
Măcar am încercat.
- Uite, rățuște! - Jane!
- Fabrică! - Barnaby!
Nu!
Bună, rațelor! Ce dolofane sunt!
Barnaby!
Jane!
Niciun Willoughby nu încalcă proprietatea!
Casa perfectă!
E o fabrică de dulciuri.
Câte mașinării!
Și câte butoane!
- Manivele. - Butoane.
Sub curcubeu
Mă voi învârti
În casa perfectă pentru a mea prietenă
Mâncare multicoloră?
Locul ăsta are de toate.
Hei !
Orfana are o casă, noi mergem acasă.
N-o putem lăsa afară. Nu e în siguranță.
Dacă pe aici sunt... lupi?
Lupi?
Poftim!
Ai găsit-o într-o cutie, o lăsăm într-o cutie.
Lupii urăsc cutiile.
Echilibrul e restabilit.
Tim, așteaptă!
Dacă i-am da un nume? Un nume cu trei silabe, cum ar fi...
Taffeta! T-A-F-F-E...
Hei!
Numele ei este Ruth.
- Ruth? - Da,
fiindcă o abandonăm fără milă, ca pe o rufă murdară.
Așa că fă bine și ia-ți rămas-bun!
Bine.
Ruth...
Voi ști mereu unde să te găsesc.
La capătul curcubeului.
Spre casă!
Jane!
Cine-mi întrerupe munca?
Suntem intruși!
Cine?
Ce e în cutia mea?
„Ruth”?
Tu nu ești bomboană.
Ce mustață splendidă!
Chiar este casa perfectă.
Sper că procedăm corect.
Desigur, Jane.
Un bărbat vajnic, cu o casă grozavă, precis are o familie minunată.
Imaginează-ți cum va fi viața acelei orfane norocoase.
Aș vrea să avem o casă ca Ruth,
unde nu trebuie să furăm mâncare și nimeni nu spune „taci, Jane”.
Am mânca împreună la masă, precum strămoșii noștri de odinioară.
Mustățile ne-ar crește nestingherite
și nu s-ar mai duce nimeni la beciul cu cărbuni,
decât dacă ar vrea cărbuni.
- Vreau o fabrică. - Una mare.
Stați! Am putea avea toate astea.
În afară de fabrică.
- Cum? - Ce-ar fi să devenim orfani?
Ăsta e cel mai inutil „ce-ar fi” al tău. Avem părinți.
- Părinți răi. - Îngrozitori.
Ce-ar fi dacă n-am avea? Ca în cărți.
Părinții Pollyannei au murit de holeră în India.
Pe ai lui James, cu piersica, i-a mâncat un hipopotam.
Parcă era un rinocer.
Gândește-te ce familie minunată am avea, dacă ei ar dispărea!
Jane, tu chiar sugerezi...
Să ne facem orfani. Da!
- Îngrozitor! - Fără pic de milă.
Nu. E ușor să scapi de un orfan.
Cum propui să ne descotorosim de doi adulți perfizi?
Ușor.
- Nu! - Nu acolo, ci dincolo.
- Nu! - Nu, dincolo!
AGENȚIE DE TURISM RESPECTABILĂ
Ce?
Costă doar 9,99 dolari, și necazurile vă vor dispărea definitiv. O să vă placă.
Vor dispărea definitiv?
AVENTURA TE AȘTEAPTĂ!
DESCOPERĂ LUMEA! PACHET EXPLORATOR DELUXE
O hârtie lucioasă împăturită?
Îi putem trimite departe.
Ce-ar fi...
să ne facem singuri orfani?
Da. Ce idee, Tim...
Acasă!
Îmi place planul ăsta!
Gata, oameni buni, calmați-vă.
Nu vă oripilați.
„Vai, așa ceva e teribil!”
Așa e în natură. Se va rezolva.
Copiii aceștia aveau nevoie de o schimbare.
V-am prevenit că povestea asta
nu e doar cu fluturași și ciripit de păsărele...
Fi-mi-ar coada!
Ce foarfec ascuțit! Aveți grijă la ochi.
Vom plănui o aventură sângeroasă,
care le va oferi părinților noștri perfizi exact ce-și doresc.
Să rămână doar ei și dragostea lor.
Întocmai! O evadare romantică, presărată cu ocazii mortale de-a rămâne orfani.
Dacă nu se topesc în cele mai fierbinți locuri de pe Pământ,
se vor îneca în cele mai mari ape.
Canibalii se vor înfrupta din ei...
dacă scapă vii din apele glaciale...
și dacă nu-i dizolvă lacurile acide.
Nu vor scăpa de urși...
dar, chiar dacă scapă, am păstrat la final cel mai mortal loc.
Alpii Inaccesibili...
din Helvețiu.
„Cel care urcă nu mai coboară.”
„Agenția de turism blamabilă.
Accesul copiilor este interzis.”
Priviți!
AGENȚIA DE TURISM BLAMABILĂ
Superb!
Ce-i asta?
AGENȚIA DE TURISM BLAMABILĂ
- Tată. - Da, drăguță.
Ce e asta?
Ce scrie acolo, tăicuțule?
„Descoperiți lumea.”
„Descoperiți lumea”?
„Luați parte la aventuri.”
Mi-ar plăcea să iau parte la o aventură!
- Și mai e ceva, Mamă. - Ce, Tată?
„Accesul copiilor e interzis.”
Mi-ar plăcea la nebunie!
Dă din șolduri, iubito!
Știi că mă faci să-mi pierd capul.
Nu, încetează! Stai...
Dacă îi lăsăm pe copii singuri,
vor distruge totul.
Dar dacă nu i-am lăsa singuri aici?
Le putem aduce o dădacă.
Dar dădacele bune nu sunt scumpe?
Ba da, Mamă.
Așa că angajăm o dădacă netrebnică... și ieftină!
„Spre aventură!” Nu-i așa că sunt creduli?
N-am crezut că vor mușca momeala. Voi?
Ești muza mea, drăguțo!
Prevăd o cursă foarte distractivă.
Hai, ridică-mă!
Așază-mă din lateral.
Se pare că Mama a cam abuzat de furculiță.
- Vai, Tată! - A fost ușor.
Spre aventură!
- Toți au primit ce și-au dorit. - Spre aventură!
Totul e bine.
V-am spus că va funcționa.
Au plecat? Am reușit!
- Acum... - Suntem...
- ...orfani! - ...orfani!
Casa orfanilor!
Sunteți pedepsiți!
Mare Edmund, bucură-te de peretele tău.
Will-ough-by
Timothy, ești bărbatul casei.
Odată cu marile responsabilități
apar și mustățile de seamă.
- Tim. - Tim.
- Tim!
Tim?
Tim!
Ce? E dimineață?
Ne e foame.
- N-am mâncat de ore. - Zile.
- Înfometați. - Ce e aia mâncare?
Vă aud cererile copilărești și, fiind bărbatul casei...
mă voi ocupa de asta.
V-am zis că totul va fi bine.
Să înceapă măreția!
Vai, Tim!
Încălziți-vă, onorabili Willoughby.
Absolut divin.
Cina e servită.
O masă autentică pentru o familie autentică.
Un homar delicios pe pat de cărbuni!
Tim, l-ai luat de pe perete?
- Homar vechi. - Foarte vechi.
Mâncarea veche e cea mai bună.
Eu plec.
Ce? Sari peste brânzeturi?
Mezeluri din șoarece.
- Devine bizar. - Eu zic pas.
Îl mănânc eu.
Ce? Hei!
- Unde Willoughby crezi că te duci? - Afară.
Ruth are mâncare multicoloră la ea acasă...
Nu ne-am făcut orfani pentru ca tu să te plimbi
și să mănânci dulciuri multicolore cu prietenii tăi.
Sunt orfană și fac ce vreau.
- Ba nu poți! - Ba pot!
- N-ai voie! - Îmi fac voie!
- Ba nu... - Salutare!
- Străin! - Pericol!
Intrus!
Nu te teme, băiețel firav și arămiu, căci sunt dădaca voastră.
Ba nu, eu sunt responsabil.
Am citit despre dădace. Ce fel de dădacă ești?
Ai venit cu vântul de est sau de vest?
- Vest. - Unde ți-e umbrela?
- Uite-o. - Mănânci copii?
- Uneori. - Ce cauți aici?
Am fost angajată de părinții voștri iubitori.
- Iubitori? - Părinți?
N-am altă recomandare
în afară de dispoziția mea jovială.
Sunt la dispoziția dorințelor voastre copilărești.
Gătesc, fac curat…
Cânt!
Poftim? Cânți?
Da! Toate dădacele cântă.
Și eu cânt.
- Ce-ar fi să cântăm împreună? - Da!
Haideți cu toții!
Să n-aveți încredere în dădace!
E uimitor.
- Ce perfid! - Îmi place.
- Ce face cu capul lui Jane? - Acum e ascuțit.
Și pare mai tânără.
E o diavoliță.
- Trebuie să scăpăm de ea. - Scăpăm de ea?
Rapid.
Dădaca lucrează pentru părinți, iar acum o manipulează pe Jane.
Trebuie să plece, dar cum?
Poate cu altă broșură.
Ce spui de asta?
O să meargă.
Pe toți Willoughby, ce e aia?
E o dădacăpultă, Tim.
Dădacăpultă?
Dădaca se pune aici, în cupa-dădacă.
- Manivela! - Manivela!
- Dădaca s-a dus. - Problema e rezolvată.
Este...
o idee groaznică. În primul rând, sunt prea multe manivele.
Și chiar credeți că va veni aici
și se va așeza în cupa-dădaca voastră?
Aici e biblioteca.
Gemenii fac diverse chestii aici.
Voi ați făcut asta, ciupercuțelor?
Un scaun-balansoar?
- Ce săltăreț e! - Arată ca o cupă-dădacă.
Sunteți niște mici Albert Einstein,
dar cu păr mai ciudat.
- Cum vă cheamă? - Manivela!
- El e Barnaby. - Iar el e Barnaby.
- Amândoi? Bine. - Trageți!
- Dacă ție îți spun Barnaby A... - Trageți!
- ...iar tu ești Barnaby B. - Manivela!
Acum îi pot deosebi.
- Îmi place B. - Îmi place A.
Îmi plac manivelele. Sau sunt manete?
- Manivelă. - Ba manetă.
Pot să trag?
Tare! Dar asta ce face?
Nimic?
Cui îi e foame?
Nu e deloc bine.
Uită-te la ei cum mestecă mâncarea în gură,
după care o înghit.
Sac de oase?
Ce-i cu el?
- E invidios. - Invidios, clar.
Da. E o luptă clasică pentru putere.
Willoughby trădători!
Nu sunt demni de acest nume.
„Nu mâncăm mâncarea lui Tim.”
Auzi, Tim...
Știu că ți-e dor de părinții tăi de modă veche.
Schimbarea e dificilă. Știu cum e.
Cred că trebuie să mănânci.
- Ce? Nu. - Haide! Așa.
Pune niște ovăz pe ciolanele alea.
Tim, trebuie să guști. E delicios.
Mult mai bun decât homarul de pe perete.
Un Willoughby nu mănâncă fulgi de ovăz.
Știu că poți mânca, Sac de oase. Haide!
Nu, mulțumesc.
Mănâncă.
- Nu. - Mănâncă!
- Nu. - Încetează!
- Tu! - Dă drumul!
- Dă tu drumul! - Mănâncă!
Nu!
Dacă nu-mi respecți fulgii de ovăz, nu mă respecți nici pe mine.
N-am de ales decât să te trimit...
La beciul cu cărbuni?
Voiam să spun „să iei o pauză”.
„N-am de ales decât să te trimit să iei o pauză”?
De ce Dumnezeu te-ar trimite părinții tăi într-un beci cu cărbuni?
- Fiindcă am nevoi copilărești. - Ca mâncarea.
- Pulovere. - Dragoste.
Și fiindcă am adăpostit o orfană.
Ați adăpostit o orfană?
Da.
Dar era bebeluș, care sunt cei mai copilăroși copii, așa că...
Am scăpat de ea.
Poftim? Repetă, că nu-mi vine-a crede!
Unde ați lăsat bebelușul?
Casa perfectă.
E o casă groaznică.
Biată orfană!
N-ar trebui să încălcăm proprietatea și să-l deranjăm pe bărbatul vajnic.
Ce bărbat vajnic?
Cine îmi întrerupe munca?
Stai puțin.
Comandorul Melanoff e real?
Da.
Îndrăzneață alegere vestimentară!
- Așa te îmbraci zilnic? - Eu...
Medaliile sunt bomboane?
Poate…
Ruth poate ieși?
Nu! Plecați!
Unde e orfana, bombonarule?
Nu!
- Draga mea! - Ruth!
- Fabrica! - Fabrica!
Aoleu!
Pot să-ți pipăi mustața?
Poftim?
- Draga mea! - Ruth!
Unde e?
E de rău.
Uite-o! Trebuie s-o prindem înainte să-i scadă glicemia.
Nu! Nu din nou! Intrușilor!
Stați aici!
Da, vajnicule.
Draga mea! Nu...
Nu!
Nuci și nuga!
Vai, măiculiță!
Zdrobitorul de bomboane!
Ruthy!
Te-am prins!
- Ce palpitant! - Bine. Ni s-a spus să stăm aici.
- Ruth. - Tu, cucoană cu părul vâlvoi!
Dă-mi bebelușul înapoi!
Bebelușul tău? Nu prea cred, bombonel.
Dădacele știu multe,
iar dădaca asta știe că acești Willoughby amărâți
au lăsat un bebeluș la ușa ta.
Stai... Voi sunteți îngerii care mi-au adus-o?
Poate.
Nu le-aș spune chiar îngeri.
Vai de mine!
Cu ce o hrănești?
Dulciuri!
Sunt comandorul Melanoff și trăiesc în tărâmul distracției!
Un tablou mișcător?
Cum au băgat oamenii ăia mici în cutie?
Îți place, Ruthy, nu-i așa?
Îți plac fulgii de ovăz.
Tuturor copiilor le plac.
Așadar, ești adevăratul comandor Melanoff?
Ești faimos?
Păi... poate.
Îmi prepar singur toate bunătățile.
Locuiești singur aici sau...
Da! Mă rog, înainte.
Ruth s-a mutat și are nevoie de multă atenție.
Bineînțeles. Nu-i așa, scumpa mea?
Cum poate ceva atât de mărunțel să facă atâta răhățel?
N-am mai dormit de nouă zile.
- Asta explică multe. - Am sunat la Protecția Copilului, dar...
Protecția Copilului? Nu!
- Nu trebuia să-i suni. - Păi...
„Găsești un orfan necunoscut, sună...”
- „Oh oh...” - „Oh oh...”
Nu! Dacă le dai un copil, e ca și cum ai încuia un cățeluș într-o cușcă.
Vai mie! Ador cățelușii.
Atunci, e bine că am închis.
- Serios? - Păi vezi tu…
au început să-mi placă nevoile ei copilărești.
Vreau să rămână.
Bine, dar fabrica asta nu e pregătită pentru copii.
Nu poate mânca bomboane toată viața.
Până să ne dumirim, va merge la facultate.
Ar putea ajunge doctor
sau poate va scrie următorul Moby Dick
sau va picta următoarea Mona Lisa, sau va pilota o navă spațială spre Lună.
Ar putea fi următorul președinte.
Va trebui să mergi la Casa Albă
și-ar fi bine să nu porți un costum cu bomboane.
Înțelegi? E cam mult.
Sună minunat.
E timpul ca acest bombonar să devină un familist...
care face bomboane.
Dacă ai nevoie de ajutor, știi pe cine să suni.
Protecția Copilului.
Ce? Nu, Sac de oase.
Ai putea să mă suni pe mine.
Eu sunt dădacă.
Așa voi face.
- Introdu numărul... - Dacă-ți trebuie o fabrică de dulciuri...
Casa perfectă!
Willoughby, sunteți minunați!
Poftim, băiete! Prinde!
- Asta e o îmbrățișare? - Nu știu, dar îmi place.
Din păcate, acești copii vor primi curând niște vești tulburătoare,
conform cărora părinții lor...
încă trăiesc.
AGENȚIA DE TURISM BLAMABILĂ
INSULĂ VULCANICĂ
Se spune că iubirea învinge orice.
E valabil pentru ei doi.
GHEIZERE ACIDE
Da!
Câte vieți au pisicile astea?
Tată, ador să plec în aventuri cu tine.
- Era o gâză. - Din păcate, Mamă,
aventurile noastre se vor sfârși curând.
Suntem faliți.
Înseamnă că trebuie...
Să plecăm acasă? Mi-e teamă că da.
Adică, înapoi la casa aia de modă veche?
Da.
De-ar exista o cale de-a străbate timpul și spațiul
ca să o vindem.
Sau poți folosi internetul.
- Ina...? - Net?
Uitați aici.
Casele de modă veche sunt la mare căutare acum.
Vai de mine!
Piranha!
Ce drăcovenie mai e și asta?
Câte poze!
Înțeleg.
SUNĂ AGENT
Irene Holmes.
Bună ziua! Vrem să ne vindem casa de modă veche.
- Spune-i repede! - Imediat, da.
În autobuz
În drum spre casă
Am găsit sub scaun O gumă lipicioasă
Privesc cum lumea
Îmi fuge prin față
Guma asta îmi face greață
Guma învechită e o idee tâmpită
A fost o zi nemaipomenită.
Mă bucur că te-ai distrat.
Comandorul a trimis deja mesaj, probabil.
Dădacă.
Ce? Tată?
...cum dorești.
„Glisează pentru deblocare.”
Bine.
De ce nu merge?
MESAJE MAMA ȘI TATĂL WILLOW-BEES
Da!
Dădacă, vindem casa.
Lucrează pentru părinții noștri, care încă trăiesc!
Tim, te comporți ciudat.
- Serios? - Vindem casa.
Scapă de copii cum dorești.
Fă-o, Tată!
Nu!
Ba da.
Și iată ce le-a răspuns bona.
„Cât despre copii, mă voi ocupa eu de ei!”
Vrei să se ocupe cineva de tine?
Nu.
Nu se poate!
Bani!
Alt intrus.
Bani.
Bună!
Mâine organizez vizite. O să vă vând casa!
Bani!
Ba n-ai să faci asta.
Cine ar putea dormi într-o noapte ca asta?
Eu aș putea, de fapt. Dorm neîntors.
Dar copiii familiei Willoughby nu pot.
Haideți!
0-0-0-0-0.
Protecția Copilului.
Bună ziua! Sunt un orfan care are nevoie de protecție.
Vreau să fac o plângere în legătură cu o dădacă rea.
Oh, oh!
Și iată,
casa e deschisă pentru vizite!
Cumpărați-o!
Precum șoarecii care ciugulesc la marginea capcanei,
acești oameni încrezători urmau să fie prinși
în războiul familiei Willoughby.
E conectat.
Superb...
DE VÂNZARE VÂNDUTĂ
- Nu! - Foc!
- Da! - Ajutor!
Oribilă casă!
La naiba!
- Bravo, Willoughby! - Da!
Azi ne-am salvat casa.
CLAXONEAZĂ PENTRU FAMILII
Perfect!
Copiii familiei Willoughby își apărau casa cu strășnicie...
- Ce faci? - ...dar nu erau pregătiți pentru ce urma.
Bun venit!
Pe aici.
Ia te uită ce loc!
Familia perfectă.
- Familia perfectă. - Am visat s-avem o asemenea casă.
Se simte ca acasă, scumpo.
- Acasă! - Ce perfizi! Haideți!
E loc pentru trandafirii mei.
- Trandafiri! - Surioară, te iubesc nespus.
- Și eu te iubesc, frățiorule. - Iubire!
- Și noi vă iubim, copii. - Și noi vă iubim, copii.
Simt furnicături...
- ...de fericire familială! - Furnicături!
- Casa asta e minunată! - Minunată!
Putem agăța aici toate fotografiile de familie.
- Fotografii! - Am fi atât de fericiți aici!
Categoric cumpărăm casa asta.
- Cumpărăm casa. - Noi suntem grozavi.
Dar ei sunt perfecți.
Haideți!
E ca masacrul familiei Willoughby din 1775!
Intruși!
E bântuită!
Te iubesc!
Ceva a speriat familia perfectă?
- O bestie. - Sigur e un monstru.
- Hai să aruncăm o privire! - Jane, nu!
Ce s-a întâmplat cu biblioteca?
- Mi-e teamă. - Teamă, categoric.
Pe toți Willoughby?
Eu sunt bestia Willoughby!
Intrați-mi în casă și vă voi hali!
Mănâncă un Barnaby!
- Zigzag. - Zigzag.
Fă cale-ntoarsă și nu reveni, dacă nu ești un Willoughby!
- Zigzag. - Zigzag. Nu merge.
Sunt un Willoughby.
Chiar așa?
Atunci, cred că e în regulă…
Sac de oase.
Dădacă?
La dispoziția copilașilor.
Eram convinsă că ești bună.
- Brațe cauciucate. - Dar te-am încuiat în camera ta.
Haide, Tim...
Dădacele știu să folosească un șperaclu.
Am lucrat la asta toată noaptea, voiam să vă ajut.
Pe cine? Pe părinții noștri?
Nu putem s-o credem.
Îți amintești asta, dădacă?
„Cât despre copii,
mă voi ocupa eu de ei.”
De ce o spui așa malefic? Ascultă-mi vocea, bine?
„Cât despre copii, mă voi ocupa eu de ei.”
Când o spui așa, vreau să te ocupi de mine.
Tim, am fost angajată de părinții voștri,
dar datoria mea e să am grijă de voi.
Trebuia să vă fi spus că vor să vândă casa.
Îmi pare rău,
dar n-am putut să vă frâng inimile mici și ciudate.
- Mulțumesc, dădacă. Mulțumesc! - Oricând, micuțo.
- Vreau la dădacă. - Îmbrățișare.
Veniți aici, ciupercuțelor!
- Îmbrățișează-ne. - Cu toate cele șase brațe.
Jim, te simți bine?
Mulțumesc.
Sac de oase...
Ce ?
Protecția Copilului a ajuns la adresă.
- Închideți ieșirile. - Protecția Copilului?
- Trebuie să plecăm! - Opriți toți copiii găsiți.
Mai repede! Veniți cu mine!
Unde mergem?
- Ușa din spate. - Bine.
După mine!
- Veniți! - Ce se întâmplă?
E în regulă. Stați laolaltă! Nu vă panicați.
Avem motive să credem că o bonă malefică are grijă de... orfani.
- Orfani? - Fiind un Willoughby,
vă cer să ieșiți din casa noastră.
- Tu ești orfanul. - Da.
Nu e adevărat! Au părinți. Lasă-i în pace!
Linda?
Tu ești?
- Da. - Linda?
Dar acum sunt dădacă.
Iar porți hârtie igienică?
Da, dar...
Arăți ridicol.
E un costum. Am fost...
Odată ajuns orfan, ești mereu orfan.
Adică ești orfană?
Nu. Adică... am fost...
Da.
Am încercat să-i găsim o casă, dar n-a vrut-o nimeni.
Nu e adevărat. Noi o vrem.
Vezi? Ei mă vor.
Vai, Linda...
Vreau să fac o plângere în legătură cu o dădacă rea.
Nu vrem să stea cu noi.
Tim?
- Tu ești? E vocea ta? - Tim.
- Cum ai putut? - Nu.
Copiii pot fi extrem de cruzi.
- Nu voiam... - Dar asta ai spus.
Încercam să fiu o dădacă bună.
Dar ești...
Obligată să pleci.
- Ba nu ești obligată. - Pleacă, Linda,
înainte ca acești copii să te rănească și mai mult.
Așteaptă! Te rog!
Jane.
Tu ai făcut asta.
N-am vrut să...
Ai mințit despre dădacă, m-ai obligat să scap de Ruth.
- Părinții au făcut asta. - Mereu faci pe șeful.
- Jane... - Ești malefic, spân
- ...și ai pantaloni ridicoli... - Copiii care se ceartă sunt separați...
Nu face asta!
- ...pentru binele lor. - Nu!
Veți avea parte de o copilărie standard.
Vă vor fi alocate locuințe, veți fi înscriși la școală.
Până la revenirea părinților biologici,
sunteți orfani, în mod oficial.
Nu!
Vă urez copilărie plăcută!
Încetează! Nu vreau să merg!
Ajutor!
Nu vreau să plec. Dă-mi drumul!
- Tim? - Jane?
Vă rog, nu puteți face asta.
Copiii au fost ridicați și protejați.
- Nu... - Bravo, echipă!
Bieții copii...
Singuri, despărțiți, pierduți.
Ca mine, de fapt.
Cei doi Barnaby au ajuns într-o casă modernă.
S-au conectat la internet și firavele lor minți s-au îmbibat cu...
știți și voi ce e pe internet.
Părinții sociali ai lui Jane credeau în puterea vindecătoare a muzicii...
Te simți bine, puștoaico?
...dar Jane nu mai simțea muzica.
Nu se mai întreba „ce-ar fi”.
MIROS DE PISICĂ NOUĂ
Tim s-a opus schimbării, fugind de la familii binevoitoare,
precum soții Wilson,
familia Walter
și familia Waddington.
Voia să revină la viața sa de modă veche în familia Willoughby.
DE VÂNZARE VÂNDUTĂ
Vândută?
Nu se poate!
Dar aceasta nu mai era.
Fără casă, fără familie.
Cineva trebuia să aibă grijă de el.
Aici Unitatea Trei. L-am găsit.
Viața în oraș e grea.
Uneori ești pisica, alteori ești șoarecele.
Măcar are o cutie.
COTOIUL
Atmosfera a ajuns să fie cam sumbră, dar... asta e.
Biata dădacă a fugit cu coada între picioare.
Departe de trecutul ei, decisă să nu se mai întoarcă.
Desigur, nu e vina nimănui.
Bine, fie! Opresc eu autobuzul.
Acum sunteți mulțumiți?
Lasă-mă să cobor!
Pe toți Willoughby?
E bine, nu-i așa? Palpitant.
PROTECȚIA COPILULUI NOI VĂ ÎNDREPTĂM GREȘELILE
Ora fulgilor de ovăz.
Nu mi-e foame.
Ba cred că îți este, Sac de oase.
Ce?
Foame de... libertate.
Dădacă?
Zi-mi Phil.
Urcă în cărucior.
Te scot de aici.
Nu merit să fiu scos de aici.
Phil, lasă-mă să-mi trăiesc vina în pantalonii mei prea scurți.
Îți plângi de milă?
N-am primit invitația la spectacol.
Așa e, ai dat-o în bară.
Și eu la fel.
V-am lăsat singuri acolo.
Am fugit.
Dar m-am întors…
și nu plec de aici fără un Willoughby.
Dar nu sunt demn de nume.
Voiam doar să fiu un Willoughby de seamă, cu o familie minunată.
Adică Jane nu e minunată?
- Nu. - Barnaby A nu e minunat?
- Nu... - Barnaby B nu e minunat?
- Tu nu ești minunat? - Înțeleg. Încetează!
Sac de oase, ai o familie.
Au nevoie de tine.
Iar tu ai nevoie de ei.
Casca mea.
Hai să spălăm putina și să facem ceva memorabil, frățioare.
Să-i dăm drumul, frățioare!
Îți admir hotărârea, dar e o nebunie.
Aproape am ajuns.
Adică…
duc fulgii de ovăz la o plimbare.
Ovăzului îi plac plimbările.
Hai, ovăz!
E vreun orfan în căruciorul ăsta?
Phil?
Un orfan în căruciorul de ovăz? N-am mai auzit așa ceva.
E absurd.
Nu pune mâna acolo!
Nu te uita acolo!
Vai, spatele meu!
Cum îndrăznești?
Crezi că ovăzul crește pe câmp, Phil?
Știi cât trebuie să înmuiem ovăzul
ca să fie moale și să nu sufocăm copiii?
Cod Albastru! Nu e Phil adevărat!
E Linda.
Stai pe loc, Phil fals!
- Dădacă! - Tim?
Răpește un orfan.
- Nu este orfan. - Iar ea nu e Linda.
Eu sunt Phil.
- Phil inutil! - Phil inutil!
PROTECȚIA COPILULUI
Te-am găsit!
Ne scapă! Opriți-o pe Linda!
Știam că Phil are mașină tare.
Dădacă, poarta!
Poartă, pe naiba! Phil nu e oaie!
Avem povești despre oameni în conjuncturi foarte diferite…
E plăcut s-o vezi pe Linda cu inițiativă.
...și-i trezesc pe alții. Rămâneți cu noi.
În această seară, un băiețel plăpând a scăpat de la un centru de corecție.
Căutarea lui...
Tim era în cutie.
Barnaby, am nevoie de ajutor.
- Bine, Tim. - Sigur, Tim.
Să mergem!
- Nu. - Nu?
- Cum adică? Trebuie să ne grăbim. - Nu e nevoie.
Avem tobe, frate. Avem tobe.
Jane, te rog.
Nu suntem Willoughby fără ale tale „ce-ar fi”.
Ce-ar fi...
dacă...
mi-aș cere...
scuze?
Ce-ar fi s-o spui?
Ce-ar fi să-mi accepți scuzele?
Ce-ar fi să nu-mi mai spui ce să fac?
Ce-ar fi să nu-mi mai faci probleme care mă trimit la cărbuni,
în timp ce te joci cu orfanii și mâncați chiftele?
- Îți accept scuzele. - Poftim?
Tim își cere scuze
Pentru că a greșit
În legătură cu următoarele...
Protecția Copilului, deschideți!
Trebuie să plecăm.
- Vă pot ajuta? - Căutăm copii dispăruți.
Au fost găsiți, domnule.
La revedere!
Câtă vreme cred că sunteți orfani, nu vor renunța.
Nu există decât o singură soluție.
N-o să vă placă,
dar ce-ar fi să ne recuperăm părinții?
- Poftim? - Părinții?
- Dădacă, mâinile pe volan, te rog! - Scuze, dar aveți părinți răi.
Știu că sunt vrednici de dispreț,
dar sunt singurii pe care-i avem.
Doamna de la Protecția Copilului a zis
că, dacă părinții biologici se întorc,
putem rămâne împreună.
Trebuie să-i aducem înapoi.
Știm încotro se îndreaptă.
Helvețiu.
- „Cel care urcă...” - „Nu mai coboară.”
Cu grijă…
Nu sunt încântătoare pălăriile astea, gândăcel?
Pitonii ăștia îți fac picioarele masculine să pară și mai puternice.
- Spre aventură! - Spre aventură!
Cum au făcut ăștia doi copii atât de isteți?
N-ar trebui să lăsăm natura să-și urmeze cursul?
Chiar trebuie să-i salvăm?
Familia Willoughby?
Îmi place fabrica.
Am nevoie de fabrică.
Dă-mi fabrica!
Diseară.
Bună, Mel!
Trebuie să construim ceva pentru a ajunge la Helvețiu.
Bine.
- Planul A. - Planul B.
- La treabă! - La treabă!
Un dirijabil pe cinste!
Bravo, Barnaby!
- Dirijabil bun. - Dirijabil delicios.
Spre Helvețiu!
Ușor, Ruthy!
Copii, mergeți la toaletă. Revin imediat cu fulgii de ovăz.
Da, ovăz.
Ia te uită! Ruthy vrea să ajute.
E ca și cum...
Sunt o familie.
Începe traseul spre Helvețiu.
O să-ți placă Helvețiu, Ruthy.
Tărâmul ciocolatei, al brânzei și al cuțitelor.
Ce-i asta?
Tim!
Oare dădaca se va supăra că ne-am furișat
și i-am luat dirijabilul și telefonul?
Și poșeta.
Sigur e furioasă, dar noi ne-am făcut orfani,
așa că tot noi vom rezolva asta.
Simt că trăiesc!
În sfârșit, simt că trăiesc!
Ia uite!
În timp ce acești Willoughby zboară spre răsărit,
m-am aciuat și eu aici, în cornetul ăsta.
V-am spus că povestea va fi palpitantă. Vor ajunge la părinți la timp?
Habar n-am. Sunt într-un cornet.
ALPII INACCESIBILI
Alpii Inaccesibili, zic ei.
Nu se compară cu muntele iubirii noastre, dulce Mamă.
Vai, Tată...
du-mă pe cele mai înalte culmi.
Ce faceți, cretinilor?
- Mamă, dragă! - Fi-ți-ar jodelul!
Ia uite! Zăpadă.
HELVEȚIU
Fă-i plinul, amice!
- Zahăr pe țeavă. - Până în rezervor.
'Neața!
Îi vom împiedica pe părinții noștri să se sinucidă. La revedere!
Așa! Tare!
Nu te opri, dragule.
STOP! INACCESIBIL!
E mult mai plăcut ca mersul pe jos.
Barnaby…
Nu cred... că-mi mai simt... nasul.
Nu mai avem fire.
Nu pot împleti.
- Dulce Mamă. - Tată, am făcut o greșeală groaznică.
Trebuie să ne întoarcem acasă.
Mamă, tu ești casa mea.
Ați ajuns la destinație.
Am ajuns.
- Ar putea fi oriunde... - Uite acolo!
Bănuiesc că părinții noștri au avut de-a face cu asta.
Lasă dezastru în urmă.
- E ceva afară. - Sigur e ceva afară.
Ia te uită!
Roșu Willoughby, fir de origine umană,
fin și mătăsos,
cu tardigradele tatălui.
Nu pot împleti!
Ghemul mamei!
- Da! - I-am găsit!
Ia urma firului!
Rezistați, Willoughby!
Nu văd nimic.
Vizibilitate zero.
Sunt „înghețată” să te revăd!
Bună asta, Jane!
Nu! Pierdem energie.
Barnaby, ce se întâmplă?
- Altitudine. - Mai trebuie curcubeu.
Nu te opri!
Mai repede, băieți!
- Curcubeu. - Curcubeu.
- Curcubeu! - Curcubeu!
La podea cu ea!
- Curcubeu! - Curcubeu!
Curcubeu!
Inaccesibil, dar nu pe calea aerului.
Uite!
Firul duce direct la…
Nu...
E ca o curte cu morminte.
Grăbiți-vă!
Trebuie să fie aici.
Despărțiți-vă!
Despărțirea.
Copac.
- Alt copac. - Și aici.
- Încă un copac. - Nici urmă de ei.
E imposibil!
O să înghețăm aici, dacă nu-i găsim.
Aud ceva.
- Și eu. Sigur aud ceva. - E „ceva” sau „cineva”?
Și ceva, și cineva! Haideți!
Nu e copac.
Sunt părinții!
Sărutul lor încă e cald.
Radiatoarele! Acum!
Haide!
Da!
Avem părinți.
- O mămică. - Și un tătic.
Copii?
Tăicuțule, suntem acasă?
Nu, scumpa mea.
Pe un vârf de munte.
Am venit să vă salvăm.
Să ne salvați?
- Pe noi? - Dar cum?
- Știam unde sunteți. - Noi v-am trimis.
Agenția de Turism Blamabilă.
- Broșura? - Pe ghemele mamei!
Totul a fost...
mâna voastră?
Am vrut…
să fim orfani.
- Dar am greșit. - Foarte mult.
Vai de mine!
Nu suntem o familie perfectă.
Nu suntem nici măcar o familie bună.
Dar aveți nevoie de noi ca să coborâți muntele,
iar apoi avem nevoie de voi ca să rămânem împreună.
Nu trebuie să ne iubiți,
dar vreți să ne fiți iarăși părinți?
- Vă rugăm! - Vă rugăm!
Tată, poate că ne-am înșelat.
Putem face mai mult.
Mergem? Pentru dragoste.
Pentru dragoste.
Dați-vă la o parte!
Ia te uită ce mașinărie!
Îmi place să zbor!
Fugi, mamă! Fugi cât de repede poți.
- N-am anticipat asta. - Nu am rochia de alergare.
- Picioarele sus! - Vin, Tată.
Spre aventură!
Mamă, unde ai învățat să pilotezi?
Credeam că tu pilotezi, dragule.
Din păcate, cei doi soți Willoughby au rămas întru totul...
Pentru ce sunt pedalele astea?
...și fără putință de tăgadă...
- ...niște egoiști. - Vai, mie!
E vreo șansă să fi supraviețuit?
Nu prea cred.
Fir-ar să fie.... Erau atât de hotărâți și inventivi…
Nu contează cât de bun ești, nu-i așa?
Uneori, lumea poate fi un pustiu înghețat.
Trebuie să ne încălzim.
Tim.
- A înghețat. - Cu siguranță a înghețat.
- Cald. - Hai la cald!
Barnaby, trebuie să stăm împreună.
S-a dus căldura.
Tim, ce facem acum?
Firul. L-am urmat până aici.
- Îl putem urma înapoi. - Tim!
Întoarce-te! Te rog! Trebuie să stăm...
Nu!
E inutil.
Întoarce-te.
Rece.
- Gata... - Puloverul.
Nu se poate...
Un ultim „ce-ar fi”.
- Am auzit ceva. - Și eu.
Dincolo de fereastră
Și mult peste zid
Jane?
Caut ceva cu totul nou
Revino din vis
Și uită trecutul
La capătul curcubeului ești chiar tu
- Sunt blocat. - Ce e un nume?
Un refren cunoscut?
Suntem toți doar actori În cutii ciuruite
Când speranța s-a dus Și nu-i cale de-ntors
Eu știu unde voi fi
Fie greu, fie bine
Voi rămâne cu tine
Nu îți spun rămas-bun
Văd prea bine acum
Și când ceru-i de plumb
Și când toate s-au spus
La final, orice-ar fi
Te aleg pe tine
Jane?
Și pe tine
Și pe tine, motane
Te aleg pe tine
Mulțumesc, Jane.
Mulțumesc.
Tragic.
Dar nu uitați că e o poveste de modă veche.
Și, prin urmare, nu se poate termina astfel, nu-i așa?
Ruth?
- E un elicopter elvețian. - E un deschizător de conserve!
Sigur are și tirbușon.
Pe bomboanele mele!
Vai, Sac de oase!
Dădacă?
După ce am trecut prin atâtea, ne-ai abandonat?
- Dar cum ne-ați găsit? - Am urmărit curcubeul în furtună.
Apoi Ruth ți-a auzit cântecelul.
Mi-ai auzit cântecul?
A fost minunat, Jane.
Sunt sigură că le-a plăcut și părinților voștri. Apropo, unde sunt?
Vreau să le spun ce copii grozavi au.
Ne-au furat dirijabilul.
Chiar avem părinți josnici.
- Vrei să spui că am avut. - Acum suntem orfani cu adevărat.
Poftim?
Fără părinți.
- Fără casă. - Fără niciun adăpost.
Am pierdut totul.
Dar ne avem unii pe alții.
Am pilotat un dirijabil din dulciuri
peste un ocean.
Am urcat munți inaccesibili.
- N-am urcat, de fapt. - Știu, dar sună bine.
Cât timp rămânem împreună, totul va fi bine...
cu sau fără părinți.
- Ce-ar fi... - Să fim cu toții o familie?
- Bună, mami! - Bună, mami!
Sunt de acord.
Bomboane și jeleu, la fel și eu!
- Da! - Dle comandor, du-ne de aici!
E prea frig ca să fim siropoși.
Că bine zici! Haideți!
De ce nu folosim elicopterul?
Nu avem nevoie de elicoptere. Suntem o familie!
E cam bizar, recunosc. Dar am ajuns la finalul dorit.
Hotărâre, imaginație, speranță.
V-am spus că știu să recunosc o poveste bună.
Cele mai bune povești sunt cele pline de greutăți.
Nu e stufoasă.
Totuși, e o mustață.
Cred că știm ce înseamnă asta, nu-i așa?
Nu mă mai preocupă subiectul de când s-a întâmplat... asta.
Mustață.
Tim, dacă ți-ai mânca ovăzul, ai avea păr peste tot.
Poate că Tim cel spân vrea ceva nou.
Îi zic rulada Melanoff.
Nu!
- Ruth! - Nu!
Uite, Tim! Ruth are mustață de carne.
Willoughby.
Priviți-i...
o familie perfect de imperfectă.
Și, chiar dacă nu au obținut tot ce-și doreau,
au obținut ce le trebuia.
Cred că toți avem nevoie de dragoste. Chiar și eu.
Îmi ador mustața!
Vedeți? Au trăit fericiți până la adânci bătrâneți.
Nu pot spune același lucru despre... știți voi cine.
Vai, bombonelul meu,
ador să străbat lumea cu tine.
Chiar și părțile umede.
Nimic nu ne va opri aventura, Mamă!
Vai de mine!
CERTIFICAT DE ADOPȚIE TIM WILLOUGHBY, JANE WILLOUGHBY
BARNABY A WILLOUGHBY, BARNABY B WILLOUGHBY
Subtitrarea: Marian Mangalagiu
Ce e? Nu vă uitați așa la mine. Nu e dezgustător.